RYMDSTATION MINOS - 2127
Byter frekvens. Systemstörningar.
Dr Merchant närmar sig planetpositionen.
Inkommande farkost upptäckt. Dockning påbörjad.
Temperatursensorer visar på mänsklig varelse nivå 36.
Varelser närmar sig däck 47. System aktiverat.
Varelser däck 24.
Varelser däck 12.
Lång väntan, demon. För ett så kon spel.
Nu är nyfikenheten stillad...
Och det är dags för hämnd.
- Betrakta dig avlöst. -Vad har vi mer, Chamberlaine?
Han har kopplat om all ström till hans eget rum och han har-
-stängt ner skeppet.
Jag vill att du kollar allt och tar reda på varför.
Så företagets främsta skepp är kapat av mannen som byggde det.
Mannen själv, fördjupad i fornhistoria, låter det gå åt pipan.
- Utvärdering? -Knäppgök.
Jag frågade inte dig, Carducci. Jag frågade experten. - Rimmer?
Han levde inte upp till dina förväntningar.
Det gör han säkert, sir. Bara jag kan börja med förhöret.
- Var är din besättning? -De är på väg till jorden.
- Tiden är det viktiga. -Hade ni tekniska problem?
Ja, så var det. Och alla ni måste lämna stationen omedelbart.
- Då kommer du med oss. -Ni förstår inte.
Hjälp mig, då.
Vad heter ni?
- Rimmer. -Jag är i slutskedet nu.
Avslutar nåt som pågått i sekler. Jag hinner inte få er att förstå.
Ni vet inte vad ni leker med.
Vad är ni rädd för? Vad det än är så finns det här på stationen.
Det och andra saker, er rationella hjärna inte ens kan drömma om.
- Men jag drömmer. Att jag drömmer. -Parker hade rätt.
- Ni är galen. -Jag byggde stället för en orsak.
- Den största fällan i galaxen. -Vad ska du fånga?
Jag ska fånga helvetet. Och jag ska bränna upp det i en eldsvåda.
- Du menar verkligen allvar? -Om jag berättar hela historien...
...får jag avsluta det jag har påbörjat?
För sekler sedan byggde min anfader Philip L'Marchant en pusselbox.
Den första boxen. Hans främsta verk.
Beställd av en rik aristokrat vid namn De L'lsle.
En man besatt av svan magi. En ockult ledare.
Philip var stolt över sitt arbete som hade etablerat hans namn-
-hans familj. Min familj.
Han visste inte vilken stark makt boxen besatt.
De hemska saker den skulle frigöra.
Ondskan...synderna...
...smärtan.
- Är den färdig? -Färdig!
- Är den underbar? -Underbar!
- Är du ett geni? -Bästa leksaksmakaren i Frankrike.
Vad gör den?
Den gör egentligen ingenting.
Den är mitt mästerverk. Användningen förstår du inte.
Jag jobbar på ett uppdrag för ett speciellt önskemål.
- Det är midnatt. Vart ska du? -Jag ska leverera boxen.
- Nu? Varför? -För att arbetet kanske uppskattas.
Det är sent. Stanna hos mig. Stanna hos oss.
Jag måste gå. Min son ska födas på ett bättre ställe än det här.
Det här är bara början. Jag kan känna det.
Alldeles ensam i den här mörka, mörka världen.
Inget hem, ingen familj.
Inte ens döpt har jag förstått.
Visa barnet till en stol, Jacques.
Njut.
Försiktigt!
Det skulle gräma mig om ni skar ert lilla finger.
Vilken gentleman. Är ni alltid lika chevaleresk?
Nej, inte alltid.
Monsieur De L'lsle är Frankrikes främsta magiker.
- Vad gör ni? -Så att ni inte får blåmärken.
Försiktigt, Jacques. Håll ett stadigt tryck.
Hon har kraft. Utmärkt.
Nu kan vi börja.
L'Merchant... Lika noga som dina arbeten-
- Lika punktlig som dina leksaker.
Och var är boxen?
Betala honom, Jacques. - Tack, tack.
God afton, leksaksmakaren.
Ta in henne i laboratoriet.
Hitta det rätta instrumentet. Vi måste göra ett rent snitt.
Så att vi kan ta ut inälvorna och lägga tillbaka köttet igen.
Ja, muskelmagen.
Vi skrubbar det lite grann.
Nu kan vi ta upp henne från marken.
Gå nu ibland oss.
- Herregud. -Var inte rädd, kom ihåg läxan.
En framkallad demon är din att befalla...
...om man inte står i vägen för helvetet.
Ja.
Den som framkallar magin befaller magin.
Ni är... Angelique.
Den som framkallar magin...
...befaller magin.
Det är ingen saga, Auguste.
Jag såg det jag såg och hörde det jag hörde.
- Boxen öppnar dörren till helvetet. -Det är 1700-talet.
Inte medeltiden. Världen styrs av ett förnuft.
Vi har blivit av med Gud. Och finns det inte nån himmel-
-säger förnuftet att det inte finns ett helvete.
- Jag såg det igår. -Hur som helst...
Ponera för sakens skull att det du fruktar hände, verkligen har hänt.
Kan boxen öppna helvetets portar kan den stänga dem också.
Den tillhör människor med ringa intresse för det.
Då ligger lösningen bokstavligen i din hand.
Du har uppfunnit en maskin som kan framkalla demoner.
Uppfinn en som kan förgöra dem.
Philip hade lösningen. Den lösningen.
Uppgiften verkade omöjlig, men han var tvungen att försöka med nåt.
Hans enda hopp var att stjäla boxen.
Pusselboxen som han hade skapat med sina egna händer.
Leksaksmakaren... Ni har så mjuka fingrar.
- Jag vill att de leker med mig. -Och tar min själ?
Den är redan borta, leksaksmakaren. Demoner kommer vandra på jorden-
-och du är ansvarig för det.
Du och dina efterkommande, förbannade till tidens ände.
På grund av din lilla pusselbox- - Vad väntar du på? Döda honom.
Så mjuka fingrar.
Förlåt mig. Jag visste inte vad jag gjorde.
- Jag måste få dig härifrån. -Det är för sent.
De är tillbaka. Rädda dig själv.
Rädda barnet.
Jacques hade rätt. Demoner vandrade på jorden.
Precis som de vandrar på stationen nu.
- Från en pusselbox? -Angelique lät göra fler boxar.
Men det räckte inte. Hon ville öppna portarna för alltid.
- Och din familj? -Var nyckeln, men...
...de tog det på samma sätt som ni. Som en saga.
Men deras blod kom ihåg. Genom generationer-
-fanns det Merchants som drömde om pusselboxar och helvetesportar.
Sen mötte en av dem Angelique mycket, mycket senare.
- Även i sömnen vill du ha mig. Även i drömmen tittar du på mig.
Ja, jag vet. Jag vet vad ditt hjärta känner.
Jag vet vad ditt hjärta känner, John Merchant.
Se på mig, se på mig. Mår du bra?
Åh, nej. Jag väckte Jack igen.
Du ser förskräcklig ut.
- Du behöver prata med nån. -Jag har haft drömmarna hela livet.
De blir värre, älskling.
Det är din förbannade farmor. Hon var där, John.
Minns du berättelserna om hur viktig du är-
-och hur viktig familjen är. Hon ger dig griller.
Allt är inte griller. Det finns andra saker som känns som minnen.
Omöjliga minnen.
De jagar mig inte bara i drömmarna utan även i mitt arbete.
- Allt jag har gjort... -Du ska inte jagas.
Det är inte det. Det är stressen inför banketten. Jag hatar sånt.
- Låt bli att vara duktig, då. -Den är inte färdig.
Den kanske inte fungerar.
Då är det väl därför du är på förstasidan.
L'Merchant! Blodsbanden fortsätter, leksaksmakaren.
Jag är rastlös och du är uttråkad.
- Jag tycker att vi ska se Amerika. -Skit i Amerika.
Då vill jag ha din tillåtelse att åka själv.
- Nej. -Vill du inte veta varför jag vill?
Nej-
- Är det ditt sista ord? -Ja.
Nu ska vi reda ut det här. Vad du vill är irrelevant.
Det handlar om vad jag vill.
Efter 200 år borde du veta vilka saker det är.
Jacques... Har jag nånsin gjort dig besviken?
- Slut dina ögon. Rör dig inte. -Varför?
- Så att du inte får blåmärken. -Ar det en ny lek?
Det kan göra lite ont.
Men bara lite.
- Herregud! -Minns du De L'lsles läxa?
Jag kanske var lite överilad.
Njut...!
Javisst, ja. Du gillar ju lite hårda tag.
Ja, du gillar hårda tag.
Det gör ont.
Du bröt regel nummer ett. Du ställde dig i vägen för helvetet.
- Vad pratar du om? -Leksaksmakarens blodsband...
...har överlevt.
Boxen.
Amerika.
Det är en ära att få överlämna det här priset till mr John Merchant.
Tack. Applåder från kollegor är det bästa applåderna.
Och jag är innerligt rörd över en mottagande och priset.
Från början när jag hade föresatt mig...
Leonardo DaVinci sa en gång att inget konstverk blir färdigt-
-bara övergett. Först nu förstår jag vad han menade.
Tack så mycket. God kväll.
Leksaksmakaren...
- Idiot! -Ursäkta, jag såg er inte.
- Jag ber om ursäkt. -Förlåt mig, det var oförskämt.
Jag får försöka gottgöra er.
Vad ska vi göra i källaren? Vad heter ni?
- Måste vi veta varandras namn? -Mystisk kvinna, va?
- Blir du upphetsad av mystik? -Det kan du lita på-.
- Du verkar känna dig hemma här. -Jag följer bara mina instinkter.
- Tycker du om lekar? -Du är en dröm.
Nästan.
Slut dina ögon. Lita på mig.
Okej-
Vad är det som pågår?
- Får jag titta nu? -Du kan titta nu.
Dags att leka en annan lek.
- Jag har sevärdheter att visa dig. -Okej.
Vad är det som händer?
Angelique.
- Saker verkar ha förändrat sig. -Helvetet är mer ordnat...
...sen din tid, prinsessan. Och inte lika underhållande.
- Gjorde boxen det där? -En man gjorde det där.
Men boxen kallade på honom, kallade hans blod.
Hans förfader gjorde boxen och skulle ha förintat oss alla.
Du har varit borta för länge, prinsessan.
Det här är inte ett rum.
Det här är förintelsen som väntar på att väcka sig själv.
- En kvinna söker er. -Säg att...
- Jag känner er. -Ett nöje att träffa er igen.
Det här ser väldigt bra ut.
- Ni är den vi har väntat på. -Vem är ni?
En vän, hoppas jeg-
Absolut en klient.
- Är det er? -Nej.
En familjeegendom i flera 100 år. Jag arbetar med den.
- Får jag se det? -Ingen har sett det.
Låt mig få bli den första.
Den ska göras med laser och speglar.
Du förstår, teoretiskt är det möjligt.
Ständigt ljus. Fångat ljus som lever av sin egen reflexion.
Ljuset är inte felfritt ännu. Nåt fattas, men jag vet inte vad.
Det håller på i några sekunder sen slocknar det.
Ibland räcker det med några sekunder, leksaksmakaren.
Vad kallade ni mig?
Ni tror att ni inte minns. Ditt blod vet. Låt det påminna dig.
Ni känner mig från era drömmar, John Merchant.
Vårt öde är sammankopplat.
Jag tror inte på ödet.
Tror du arbetet med byggnaden var en tillfällighet?
Det kallade på dig, John. Vi har mycket arbete att uträtta.
Jag hör av mig.
Vad än du vill ha... Vad än du vill ha...
Vad är klockan?
- Hallå? -L'Merchant?
Jag måste träffa dig. Kan vi ses?
- Ja, vi går igenom det i morgon. -På ditt kontor.
Okej. Hej då.
Affärer. En japansk kund. De har inget tidsbegrepp.
Jag blir otålig med prinsessan.
Mänsklig eftergivenhet får man lika lätt genom terror som av frestelse.
- Ny byggnad. -Måste det vara.
- Installerar sig? -Ja, installerar sig.
Fortfarande hungrig? Redo för nåt som skriker?
Så börjar hon att ställa alla möjliga konstiga frågor.
Skulle jag göra det med en kvinna som varit man.
- Som har skurit av den? -Ja, hormoner, hela programmet.
- Vad svarade du? -Ja, om hon var opererad och så.
- Vad är det här? -En dörr.
Jag ser det. Den finns inte med på ritningen.
Smarta collegegrabbar.
Synd att spegeln inte visar din sanna skönhet.
Din mänskliga beundrare kanske inte känner det-
-men jag kan känna lukten av den utsökta stank-
-av den du verkligen är.
Jag börjar känna ett visst obehag.
- Jag tänkte precis detsamma. -Kanske...
Helvete!
- Vi borde undersöka det. -Tala för dig själv.
- Det börjar bli kusligt. -Kommer du?
- Gå, du. Kolla upp det. -Täck mig åtminstone.
Självklart.
Du ser ut som döden, prinsessan.
Frestelse är illusion. Effektsökeriets tid är över.
I den här leken visar vi oss som vi verkligen är.
- Vad är det? -Skönheten i lidandet.
Du skiljer dig inte från besten som slukar benen du ger till honom.
Och du, prinsessan... Vad är du?
Du skrämde mig! Vad är det med dig?
Min ficklampa dog. Jag snubblade. Nu håller vi ihop. Hela tiden!
Nån spelar oss ett spratt.
Rör er inte!
Ställ upp er mot väggen.
- Tvinga oss tillfoga er smärta. -Smärta?
Hur understår ni er att använda det ordet?
- Han har pinnar i huvudet. -Vad ni kallar smärta...
...är bara en skugga.
Smärtan har ett ansikte.
'Tillåt mig att visa det för er.
Mina herrar...
Jag är smärta.
Jag känner er skräck. Jag hör den.
Snälla, skilj mig inte från min bror.
Ni har mitt ord. Det kommer aldrig att hända.
En läxa, prinsessan.
Arbeta med mig eller för mig.
Frestelse är inte vän nåt. Lidandet är nyckeln till riket.
Jag ska lära din Merchant värdet av lidandet.
Jag ska köpa hans hemlighet med håvor av smärta.
Det sägs att det största lidandet en förälder kan känna-
-är förlusten av ett barn.
Mamma är tillbaka om fem minuter, älskling.
- Jack! -Jag koncentrerar mig, mamma.
- Vad gör jag här? -Jag måste träffa dig.
Vad du än vill ha.
Vi var bra tillsammans, John.
Ja.
Vi kommer att vara det igen.
Jack!
Tack, gode Gud. Jack, kom hit.
Jag kan inte, mamma. Han låter mig inte.
Vad då, älskling?
- Åh, Gud...! -Ung, oformad...
- Tänk vad jag kan lära honom. -Ge mig honom, snälla!
Du lider vackert. Men jag är här i affärer, inte för nöjes skull.
- Tala om vad du vill ha. -Jag vill ha ett bete.
Ett levande bete.
Helvete! Bonnie! Jack!
Stanna här.
Tack, gode Gud.
Nej, John!
Lugn.
Jag vet inte vem eller vad du är och jag bryr mig inte om vilket.
Jag vill bara ha min fru och son tillbaka.
Jag förstår.
Du älskar pojken. Du har planer för honom.
Förhoppningar och drömmar. En framtidsföreställning-
-där du älskar honom och ser honom växa upp.
Så avsluta då ditt arbete. Men pojken kommer inte att dö här.
Men han kommer att önska att han gjorde det.
- För guds skull. -Ser jag ut att bry mig om Gud?
Tala bara om vad ni vill ha.
Boxen.
Vägen till helvetet. Skapad av en förfader till er.
Rummet där nere är förmodligen en ännu större väg.
Du ska hjälpa till att uppfylla dess löfte.
Kom!
Den här vägen, kom.
Vi delar upp oss. Ta den andra trappan.
Vi har en plan, Jack. Du klarar det.
Ditt svin. Det är mig du vill ha.
Smickra inte dig själv. Jag vill inte ha dig.
Jag vill ha det du föddes med. En gåva.
- Ljuset. -Inte ljuset.
Det är i mörkret du hittar mig.
Bra. Var beslutsam, familjemannen.
Boxen, en gång betrodd med sån makt, är bara en modell.
Du ska ge mig den riktiga versionen.
Vi ska slippa smyga in som pesten genom sprickor i fotpanelen.
En gång för alla ska vi öppna portarna, riva vallarna.
Är det vad prinsessan vill ha? Det är väl spelet ni två spelar?
- Det är inget spel. -Jo, det är ett spel.
Och nu är det dags att spela.
Jag börjar.
Pappa!
Spring! Det är dags att öppna vägen...
...för alltid.
Fungerar den här vägen på båda hållen.
- Leksaksmakaren. -Kom hit, Jack!
Så ung...
...så späd...
...så mogen.
- Låt bli honom! -Händerna på tangentbordet.
Du har jobb att utföra.
Öppna vägen för mig!
Leksaksmakarens ritning.
Gör det!
- Spring, Jack! -Inga fler spel.
Gå och lek med dina hundar, ditt svin!
Pojken levde. Han bar blodsbandet. Skulden för vad familjen startade.
Och hur att göra det ogjort, bar han det också?
Det fördes vidare genom generationerna.
Det dök först upp i mina drömmar. Blodet talade till mig i sömnen.
Sa åt mig att gottgöra skadan L'Merchant hade åstadkommit.
Vad gjorde du när Parker och jag fann dig i kabinen, dr Merchant?
Kallade på en demon...eller två. Kanske fler.
- Lyckades du? -Ja, det var lättare än jag trott.
Hör du mig, Merchant?
Jag vet att du tittar.
Vi hade nästan gett upp att du skulle spela.
Lång väntan, demon, för ett så kon spel.
Kort?
Är det så man behandlar en gammal vän till familjen?
Nej, säg mig sanningen, Merchant.
Du är glad att se mig.
Din otålighet har varit värdig min.
Kanske det.
Men nu är nyfikenheten tillfredsställd.
- Det är dags för hämnd. -Dr Merchant.
- Betrakta dig avlöst. -Inte nu. Jag har släppt ut dem.
- Jag tror inte på helvetet. -Men det tror på dig.
Och det är där ute i denna stund.
- Jag är inte så lättskrämd. -Sluta tänk och börja känn efter.
Din instinkt vet att jag talar sanning.
Det finns nåt här som är ute efter våra själar.
Oavsett om du tror på helvetet, så kommer det att ta oss dit.
Lämna stationen, snälla. Låt mig åtminstone få rädda en själ.
Vi åker tillsammans eller inte alls.
Då åker vi tillsammans. Låt mig bara få avsluta.
W drar så fort Parker har kollat Merchants kabin.
Få honom därifrån nu. Ni vet inte vad de kan göra.
För fången till sin cell och förbered avfärd 04.30.
Vad fan...
Hjälp! Hjälp! Rädda mig! Skynda er!
Herregud...!
Vad fan är det här?
Kvarlevorna av ett otillfredsställande offer.
Men ni är väl här för att ändra på det, eller hur?
Merchant har en plan. Döda alla.
Parker svarar inte på anrop.
Han är död. Släpper ni inte ut mig kommer alla att dö.
- Chamberlaine? -Ja.
- Parker är död. -Va?
- Parker är död. -Herregud.
Jag vet vad som i helvete pågår.
Kom ihåg, skjut först. Over.
Hjälp mig, snälla. Hjälp mig.
Helvete...!
Snälla...
Hjälp mig-
- Mr Chamberlaine? -Vilken planet kommer ni ifrån?
Kom igen nu.
- Kan du fortfarande stoppa dem? -Jag kan försöka.
Ni måste hinna lämna skeppet. I väg, nu!
- Vi kan inte lämna Carducci. -Carducci, svara!
- Jag hämtar honom. I väg med er. -Det vapnet skyddar er inte.
Men jag vet nåt som gör det.
Den skyddar mig. Han sa vad jag skulle göra.
Varsågod, sätt igång.
- Det är en box. -Det är bara en låda!
Tack, gode Gud, för män med förnuft.
Avsluta det.
Nu är det dags för det sista draget.
Snart ska blodsbandet sättas på prov.
Ni har visat er vara värdiga motståndare.
Smaken av seger är nästan bitterljuv.
Praktfull, inte sant? Perfekt.
Varelserna som vandrar på dess yta ser alltid mot ljuset-
-och ser aldrig de oceaner av mörker på andra sidan.
Det finns fler levande människor i denna stund-
-än nånsin i dess patetiska historia.
Edens lustgård.
En trädgård av kött.
Ingenstans att fly den här gången, leksaksmakaren. Ingen utväg.
Skynda dig till färjan. Du har fem minuter på dig.
- Tillsammans, sa du. -Jag är inte färdig här.
- Då åker jag inte. -Jag kommer efter, var bara beredd.
Vi har inte mycket tid när det sätter igång.
Lita på mig. Jag offrar inte mig själv om jag kan undvika det.
Så dum är jag inte.
Herregud.
Här, vovven.
Spela död.
Två minuter. Två sekler.
Tiden tickar i väg så fort.
Du är så lik din förfader.
Visste du det? Jag får en känsla av deja vu.
Samma trots. Samma opålitliga tro på ljuset.
- Och vad tror ni på? -Inget
Jag är så utomordentligt tom.
Då gör det ju inget om ni dör...
- Eller hur? -Jag kan inte dö.
Jag är evig.
Var är du, leksaksmakaren?
Här. Ett hologram. Allting skapas av speglar.
Så här.
- Vad har du gjort? -Jag tror på ljuset.
- Vad då? -Ljuset, demon. Ljuset.
- Slutspel, demon. -Nej.
Jag kan inte dö.
Välkommen till glömskan.
Amen.